Článek
Není normální spoléhat se na jiné lidi, že mně zajistí slušný život, to v žádném případě. Každý musí svému štěstí, svému osudu, jít naproti. Ani Klaus, Zeman, Fiala, Babiš, Pavel a další životy nikomu nezlepší. Stát není zaopatřovací ústav, to je třeba si zapamatovat. Spoléhat se na druhé, je velkou chybou. A to, že se někomu daří dobře a jinému hůř, je naprosto normální. Jako přirovnání se nabízí třeba závod v běhu. Někdo doběhne první, jiní skončí uprostřed a někdo holt musí být poslední. Tak to bylo, je a bude. Změnit to nejde a život je jeden takový velký závod. S tím je třeba se smířit. Pokus to změnit, jako třeba ty v komunistické režii, zákonitě skončily krachem.
Velmi moudrá slova pronesl svatý apoštol Pavel v druhém listu Soluňanům. „Přikazujeme vám, bratří, ve jménu Pána Ježíše Krista, abyste se stranili každého bratra, který vede zahálčivý život a nežije podle naučení, která jste od nás převzali.
Sami přece víte, jak máte žít podle našeho příkladu. My jsme u vás nezaháleli ani jsme nikoho nevyjídali, ale ve dne v noci jsme namáhavě pracovali, abychom nikomu z vás nebyli na obtíž. Ne že bychom k tomu neměli právo, ale chtěli jsme vám sami sebe dát za příklad, abyste se jím řídili.
Když jsme u vás byli, přikazovali jsme vám: Kdo nechce pracovat, ať nejí!
Teď však slyšíme, že někteří mezi vámi vedou zahálčivý život, pořádně nepracují a pletou se do věcí, do kterých jim nic není. Takovým přikazujeme a vybízíme je ve jménu Pána Ježíše Krista, aby žili řádně a živili se vlastní prací.“
Bible je skutečně Knihou Knih. Ta nemá chybu, v ní je obsažena moudrost světa, a to nejen pro křesťany. Kdo nechce pracovat, ať nejí! Přesně tak. Komunisté později vykrádali křesťanskou nauku a toto úsloví změnili na: Kdo nepracuje, ať nejí. To je ovšem nepřesné. Jsou lidé, kteří by chtěli pracovat, ale třeba zdravotní důvody jim to neumožňují. Pro to lze mít pochopení.
A zásadní je výtka těm, kteří se starají o věci, do kterých jim nic není. V tom dobrém smyslu by se měl především každý starat sám o sebe, o svoje záležitosti, zabezpečit slušný život sobě a svým blízkým atd. Kdo to nedokáže, měl by se zamyslet sám nad sebou. Není povinnost druhých podporovat líné a neschopné. Uvedu příklad jednoho obchodní zástupce z Českých Budějovic. Ten ví všechno nejlíp a všemu rozumí. Nadává na poměry, řeší problémy zeměkoule, ale neumí zajistit slušný život své rodině. Jak ovšem podotkl jeho nadřízený, za dva měsíce sehnal jednoho klienta, zatímco jeho kolegové jich za stejnou dobu nasmlouvají tak čtyři až pět. To nepotřebuje dalšího komentáře.
V každém případě přeji každému šťastný a úspěšný nový rok. A na závěr ještě jedno křesťanské moudro. Člověče přičiň se a Pan Bůh Ti pomůže.
Zdroje: